<33>–Rasmus?</33> –De är på Raffinaderivej.
<33>–Här finns en nerlagd betongfabrik.</33> –Och Emil och barnet?
<33>–Jag såg dem inte.</33> –Stanna där du är.
<33>–Invänta förstärkning.</33> –Okej.
Byt om.
Mamma sa alltid att min pappa var en prins på ett slott i Frankrike.
Som tomten. Först tror man ju.
Sen inser man att han inte finns.
Snälla...skada honom inte.
–Såg du vart de åkte? –Han sköt mig.
–Du hade ju väst. –Det gör ganska ont ändå.
–Såg du bilen? –En Peugeot Partner, silverfärgad.
Registreringsnummer?
Den var svensk. Den var...
Henrik.
Annika Melander har vaknat. Vi åker dit.
"Invänta förstärkning." Hur svårt kan det vara att förstå?
Förlåt. Jag...
–Vi bodde i samma fosterhem. –Vi vet. Berätta vad som hände.
Jag skulle till Göteborg. Vi möttes. Vi har inte setts på flera år.
Jag hade tid att ta en kaffe, och så...vaknade jag i det där rummet.
–Ingen hade det bra där. –Det var inte det jag frågade.
Nej, jag...
Jag behandlade honom som jag behandlade alla andra.
Hur så?
–Jag gjorde inget. –Han försökte sätta dit dig för mord.
Jag vet inte varför.
–Var jag anmäld försvunnen? –Nej.
Claes anmälde mig inte försvunnen?
Nej, han verkade mest lättad.
Vi behåller bevakningen. Han hade byggt en exakt kopia av källarrummet.
Vi har hävt avspärrningen.
Jag hade en tavla i mitt rum.
En kopia av en amatörmässig konstnär som med rätta är helt bortglömd.
Men den tavlan var det enda vackra i mitt liv.
Du tror att jag överdriver.
Jag fantiserade om hur det såg ut där inne.
Den kunde innehålla allt. Vad som helst kunde hända där.
Och nu är vi där. I tavlan. Vad magiskt det är.
Vill du hålla honom?
Sen kom det där psykfallet Morten Anker, och jag fick veta vem du var.
Konstintresset. Att det var ärftligt...
Då var det som att allt dog.
Förstår du det? Jag ville göra det du älskar fult och förvrängt.
Jag hoppades att du skulle se det. Du är ju konstkännare, för fan.
Varför såg du det inte, pappa? Var det inte bra nog?
Det var inte bra nog.
Huset säkrat! Det är tomt.
–Vi lät honom gå två gånger. –Han var inte misstänkt.
Det var ändå ett misslyckande.
Saga! Henrik! Kom. Jag skannade signaturen och fick fram det här.
Claus Arnesen, dansk konstnär. Har målat tusentals landskap.
–Titel? –"En riktigt fin dag" från -93.
–Var är den målad? –Vet inte. Han verkade i hela Norden.
Han bor på Saltholm, mellan Malmö och Köpenhamn.
–Telefonnummer? –Jag skickar det.
Linn Björkman? Jag kommer från Rättsmedicinska i Lund.
Det gäller en tavla.
–Har du en minut? –Är det viktigt?
–Kan jag skicka en bild? –Håll mig underrättad.
Han har målat hundratals tavlor med samma titel. Han har ingen dator.
Vi måste åka dit.
Jag har varit rädd varje dag sen jag var fem.
Ingen ska behöva uppleva det.
Jag straffar inte. Jag korrigerar misstag som begåtts.
Res dig.
Res dig!
Upp med dig. Upp med dig!
Saga Norén, länskrim Malmö. Henrik Sabroe, Köpenhamnspolisen.
Saga Norén, länskrim Malmö.
Det var jag som ringde. Känner du igen den här?
Nej, de är inte där.
<35>BABYN GNYR</35>
<35>BABYSKRIK</35>
Stanna!
Saga ringde. Vi tror vi vet var de är. Saltholm.
–Gå upp! –Nej.
Då skjuter jag dig, så får du aldrig veta vad som händer med lillebror.
Ta på snaran.
Bara om man har makt. Maktlösa kan aldrig välja. De får bara finna sig.
Håll honom så länge du är vid medvetande. Sen släpper du honom väl.
Du och jag tillsammans inne i en tavla.
En riktigt fin dag...
Han dödade Hans!
Jag sköt dem. Jag var tvungen.
Jag kände inte nån av dem. Förutom Morten, lite grand.
Mina verk.
Jag försökte få hans uppmärksamhet.
Men ingen förstod. Inte ni heller.
Så jag var tvungen att hjälpa er.
Jag hade 172 piller, olika sorter, som jag just skulle ta när han kom.
Hans mamma hade dåligt samvete för att han blev knäpp i Afghanistan.
Hon ville berätta vem han egentligen var. Gav honom en kod.
Ville berätta om hans...rötter, jag lyssnade inte riktigt.
Men han sa en sak:
"Varför plågas jag när de ansvariga för mitt lidande inte gör det?"
Det var då jag hamnade i källaren.
Har ni sett källaren?
I fyra år.
Och så de här två: Freddie Holst och Helle Anker. Varför de?
Mina skapare.
Hon bara föll ihop i köket.
Du tror att jag straffade honom för att han var frånvarande i mitt liv?
De andra... De tog inte sitt ansvar.
Det var rättvisa, inget straff.
De...
Det fanns ett sätt att undvika allt. All smärta. All rädsla. All död.
Jag skulle aldrig ha blivit född.
Jag kan ta honom.
Jag har skrivit ut ditt förhör. Du måste underteckna det.
–Du vill fortfarande inte ha advokat? –Nej.
Du kände Hans Petterson...?
Ja.
Du tyckte om honom...?
Ja.
Tyckte han om dig?
–Ja. –Så ni var vänner.
–Varför räddade du mig då? –Jag är polis.
Du ville dö.
Jag ville inte dö. Jag ville aldrig ha blivit född.
Det är inte riktigt samma sak.
Förstår du?
Nej, du förstår inte.
Du hade en vän, nån som behövde dig. Penna?
Melander är avskriven och vi släpper Sandberg.
Bra.
Bra jobbat. Verkligen. Tack.
När någon tar livet från någon vi älskar–
–är det lätt att hjärtat fylls av mörker.
Att vi vill den personen ont.
Ilska trycker undan sorgen–
–och de ljusa minnen vi har av Hans och som vi så väl behöver.
Hans hade inte velat det.
Han försökte alltid, trots sitt arbete–
–att se det goda i varje människa.
Du gav honom livet.
Tag emot honom i Din frid.
Och giv honom för Jesu Kristi skull en glädjerik uppståndelse.
Hej då.
Henrik kom inte.
Om vad då?
<35>DÖRRKLOCKA</35> <35>OCH KNACKNINGAR</35>
Använder du narkotiska preparat?
Centralstimulantia?
Och sömntabletter för att kunna koppla av?
Hur länge har du missbrukat?
Minns du att vi pratade om varför jag inte...släpper folk nära mig?
Minns du varför?
Är du här? Hur var begravningen?
Jag vet inte, jag har inget att jämföra med.
–Skulle du inte ta ledigt i dag? –Jag behöver avsluta fallet med Emil.
Emil tog livet av sig i cellen.
–Hur? –Skar sig i handleden med ett gem.
Är allt som det ska?
Nej. Han fick gemet från mig. Han tog det, eller så lämnade jag kvar det.
Följ med mig.
Jo, jag måste berätta en annan sak för dig.
Kjell Grankvist har lämnat över sin utredning till åklagaren.
Jag tror inte att du gjort din mamma nåt, men det finns teknisk bevisning.
–De startar en förundersökning. –Det behöver inte bli mer än så.
Men jag är oskyldig, jag hoppades att det skulle räcka.
–Men jag blir tagen ur tjänst? –Jag är verkligen ledsen.
Jag hade motiv, inget alibi...
Och de har teknisk bevisning. Jag kommer att bli dömd!
Saga!
Saga! Saga!
Har du inte hört?
Stanna där!
<35>GRÅT</35>
Det är en sex år gammal bilstöld.
Chansen att det leder nånvart är minimal.
Nej.
Textning: Åse Hellerud Svensk Medietext för SVT